Szia, szívem!
Jézusom!
Halálra ijesztettél!
Úgy visítasz, mint egy kislány!
Mindenki tudja, hogy a sikoltozással lehet
a leghatékonyabban összezavarni a támadót.
Láttad volna az arcod.
Bocsi.
Mindig elfelejtem, hogy te is itt élsz.
Tessék?
Elfelejted, hogy itt élek?
A feleséged vagyok.
Nem emlékszel a vegasi esküvőre?
Én voltam a hölgy a jobb oldaladon.
Édesem, sajnálom. Csak tudod,
nagyon sokáig egyedül éltem itt azelőtt.
Már kezdem érteni, hogy miért.
Ez egy hatalmas változás nekem.
Még hozzá kell szoknom.
Jut eszembe, beszélni akartam valamiről.
Már hetek óta házasok vagyunk,
de még mindig csak vendégnek érzem magam itt.
Hiszen ez röhejes.
Ez a közös otthonunk.
Tényleg? Nézz csak körül!
Minden a tiéd.
Sehol semmi, ami rám utalna.
Ugyan már! Rengeteg dolog utal rád.
Például te.
Hiszen itt vagy.
Az ott a pénztárcád.
Az az újság is a tiéd.
Méghozzá elég vastag újság.
Csak arra gondoltam, jó móka lenne átrendezni mindent,
tudod, hogy sokkal inkább úgy tűnjön, mintha ketten élnénk itt.
Kezdő lépésként el is mentem, és megvettem ezt.
- Mi ez? - Egy díszpárna.
És hova akarod tenni?
A kanapéra. Hova máshova?
Nem is tudom. Mondjuk vissza a táskádba.
Rob, amikor ideköltöztem, minden bútoromtól megszabadultam,
mert azt gondoltam, hogy majd te és én
új életet kezdünk együtt.
De erre semmi szükség!
Mint láthatod, én már elkezdtem egy életet.
Megspóroltam neked a fáradságot.
Drágám, én megértem,
hogy úgy szereted a világod, ahogy van,
és meglehetősen válogatós tudsz lenni a témában.
Nem vagyok válogatós.
Nem vagy?
Mire készültél azzal a sok könyvvel?
Csak átpakolom őket a hálószobai ismeretterjesztő polcról
az irodai vegyes polcra.
Miért?
Mert mindegyik narancssárga! Hahó!
Tudom, hogy nehezen viseled a változást.
Én remekül viselem!
Korábban sosem vacsoráztam a szüleiddel heti kilencszer.
Tortilla, pirítós, enchilada, piték, mole szósz, pocsolyalé.
Már lassan a ducinacimat is kihízom.
Én szeretem, ha duci vagy!
Ne már! Hova lett az izgatott, kalandvágyó férfi, akivel megszöktem?
Mikor hol.
Nézd, én nem ellenzem a változást,
de miért nem kezdjük valami kicsivel?
Ez csak egy párna.
Hogy lehetne ennél kisebb?
Hidd el, lehet kisebb is.
Nevetségesen viselkedem.
Tedd a párnát, ahova akarod.
Rendben.
Rob - 1x03 A párna
Fordította: uwyne
Mindez egy párna miatt?
Pedig szerintem szép az a párna.
Nem a párna miatt van, corazon.
Tudom. Ő akarja hordani a nadrágot.
Én csak segíteni szeretnék neki.
Nem, nem, nem, nem.
Ez volt a házasságotok első igazi veszekedése, igaz?
Én nem nevezném veszekedésnek.
Akkor tedd azzá!
Ez fogja meghatározni
az összes többi veszekedést, a hátralevő életetekben.
Mint az apád és én, még 1979-ben.
A kék öltöny a barna cipőkkel.
A kék öltöny a barna cipőkkel, bizony.
Ne kezdd már megint, anya!
Ahogy mondod, többé nem jön ezzel!
Soha többé, mert megnyertem az első veszekedést!
Rob és én nem vagyunk ilyenek.
És tényleg próbálkozik.
Mindenki pontosan ilyen.
A feleségnek nyernie kell, minden áron!
A férj érdekében.
A férfiaknak is vannak ötleteik, de többnyire csak hülyeségek.
Én sok ötletét szeretem Robnak.
Mert még mindig a rózsaszín ködben vagy,
és nem látsz a szemedtől.
Csak zúzd össze minden ötletét. Majd később megköszönöd.
Nem veled van a baj. Hanem velem.
Megjöttem. Éhes vagyok.
Viszont a lányod és Rosa még nem érkeztek meg.
Ők hozzák a vacsorát.
Csak meg kellett szabadulnom az idióta sógoromtól.
Hector csak hétvégére jött látogatóba két hete, de még mindig itt van!
Az őrületbe kerget!
Felkelek reggel, ott van.
Kijövök a fürdőből, ott van.
Néha, amikor bemegyek a fürdőbe, akkor is ott van!
Értem.
Hadd kérdezzek valamit!
Mit gondolsz erről a párnáról?
Nem rossz.
Tévedés. Ocsmány!
Nekem van ez a fajta színvakságom,
hogy igazából látom a színeket, csak nem izgatnak.
Hidd el, csúnya.
Maggie kitalálta, hogy át kellene rendezkednünk.
És ezzel jött haza.
Úgy néz ki mintha SpongyaBob odamackózott volna a kanapéra.
Látom átélitek az első veszekedéseteket.
Emlékszem még a miénkre Rosával.
Ki nyerte végül?
Ugye csak hülyéskedsz?
Késsel mentem tűzharcba.
Hozta a formáját.
Hűha.
Igen, elég ronda volt.
De aztán idővel rájöttem a titkára,
hogy hogyan veszekedjek vele.
- És hogy? - Sehogy.
Mi?
Meg kell tanulnod veszíteni.
Fogadd el a vereséget, újra és újra és újra.
Mint a magyar fociban.
De milyen veszekedés ez?
Ne veszekedésként gondolj rá!
Én inkább úgy képzelem, mint egy táncot,
csak hagyom, hogy ő vezessen.
Ne vedd sértésnek, de...
talán lehetnél tökösebb is.
Azt hiszem, inkább sértésnek veszem.
Fernando?
Ó, hát itt vagy!
Helló, Hector.
Ó, ember.
Olyan gyorsan elhajtottál, hogy be se tudtam szállni az autóba.
Bocsesz.
Rob, öribarim!
Annyira szeretlek!
Istenkém!
Milyen király párna!
Vidd haza nyugodtan!
Fernando?
Amikor leléptél, épp a gazdasági válságot vitattuk, nem igaz?
Megkértem, hogy adjon kölcsön.
És az ellenérved az volt,
hogy "ne beszélj hozzám, ha wc-n vagyok"!
Mi van a hűtőben?
Valamelyikünket meg kell ölnöd.
Nem bírom tovább elviselni.
Miért nem állsz ki magadért,
és mondod meg Rosának, hogy az öccsének mennie kell?
Ez nem olyan egyszerű.
- Fernando? - Mi az?
Jó hír.
Visszaengedtem a mosómedvédet a házba.
A mosómedvémet?
Biztos nagyon régóta odakint volt már.
Tisztára éhezett már.
Lehet, hogy igazad van, és ezúttal beszélnem kell Rosával.
Sziasztok! Apu, hamar ideértél!
- Szia, kicsim! - Szia.
Otra vez en esta casa tan fea.
Hector, hoztam neked pulcsit.
Kint van a kocsiban.
Nando, hozd be!
Nem!
Tessék?
Nem megyek ki, hogy behozzam Hector pulóverét.
De én fázom.
Nos, akkor menj ki érte!
Ami azt illeti,
változások lesznek itt.
Vége az ingyenélésnek!
Ha a házamban akarsz lakni, lakbért kell fizetned.
- Nekem? - Igen.
Vagy...?
Neked!
Ay, gracias a Dios.
Nekem nincs pénzem.
Szerezz munkát!
Nincs munka sem.
Akkor mostantól,
az autómosómban fogsz dolgozni.
Mit szólsz hozzá?
Oké, Nando.
Nekem megfelel, akármit is mondasz.
Megfelel?
Igen, meg!
És jól jegyezd meg!
Mi folyik apuval?
Elfelejtettem mondani.
Rájuk jön az öt perc olyan kilenc-tíz évente.
Csak hagyd, hogy kiadja magából.
Úgy látszik, új seriff van a városban!
És a neve Tökös seriff.
Vége a naplopásnak, menso.
Üdv a dolgozó emberek világában!
Izgatott vagyok!
Többnyire inkább ötletelgetni szoktam...
Tudod, a vezető típus.
De ez jó tapasztalat lesz a majdani könyvemhez.
Első fejezet... "Helló, ablaktörlő!"
Oké.
Indulás!
Az meg mi a franc?
Ó, tudod, a nedvességtől összegöndörödik a hajam.
Que paso, Rosa?
Hé, Rosa!
Van egy ablaktörlőm!
Hola, mi Amor.
Nos, hogy teljesít?
Remekül!
Amint keres egy kis pénzt,
lehet saját lakása, kocsija, amiben alhat.
Oké. Úgy tűnik, ezúttal neked lesz igazad.
Én csak nem hittem, hogy neki való lenne az ilyesmi.
Csak egy gyors kérdés.
Amikor mosom a kocsit, ablakok fel, vagy ablakok le?
Fel.
Oké... majd a következőnél.
Szia, Maggie, hazajöttem.
Szia, Amor...
- Szia, kicsim! - Szia.
Hogy ment a találka a városfejlesztésiekkel?
Elég jól, imádták a tervemet a múzeumi szökőkúthoz.
Az jó!
Milyen volt a te napod?
- Borzalmas. - Hogyhogy?
A kiadóm előrehozta a határidőt.
Ebben a hónapban le kell fordítanom mindkét könyvet.
Ha más képes rá, akkor neked is menni fog.
Tetszik a ruhád!
Tényleg? Tetszik?
Rajtad minden jól néz ki, engem is beleértve.
Mi lesz ma a vacsi?
Nem is tudom.
Vettem csirkét a piacon.
- Igen? - Aha.
Szerinted mit csináljunk belőle?
Mi is volt tegnap este?
Tudod, az amelyiken olyan finom volt a...
A szósz.
Nincs itthon kapribogyó.
Esetleg megpróbálhatom olívával.
Lefogadom, hogy azzal még jobb is lenne!
Nem tetszik a párna!
Megtartjuk!
Ez a párna elveszi az életkedvem!
Kellemes és jópofa!
Akárcsak a Sztárok leszünk szereplői!
De mégsem akarom, hogy a kanapémon ücsörögjenek!
Oké. Elengedem, ha te is.
Oké.
Háromra. Egy, kettő, három!
Nem tudok főzni, amíg el nem engeded.
Azt hiszem elég egyértelmű, hogy nem tehetem.
Jól van hát.
Akkor rendelnünk kell valamit.
Rendben. Te tárcsázol, én tartom a telefont.
Nicsak, ki van itt,
a kanapémon üldögélve, engem cseszegetve.
Hát rossz híreim vannak, madárkaki uraság.
Az itt töltött napjaid meg vannak számlálva.
Ez az egész nem a te hibád.
Mármint Maggie azt hiszi, nem vagyok képes a változásra.
De most őszintén, mondd meg ha velem van probléma.
Tudod, az a poén, hogy más körülmények között,
mi ketten akár barátok is lehetnénk.
Semmi személyes.
De szerintem te is tudtad, hogy ez csak egyféleképpen végződhet.
Góól!
Jó reggelt, csillagom! Jól aludtál?
Én jól aludtam.
Milyen csodás nap van ma!
Kérsz reggelit? Esetleg egy kis kávét?
Hol van?
Itt, a kávéfőzőben.
A konyhában.
Pontosan tudod, hogy miről beszélek.
Hol van?
Nem tudlak követni, miről...?
Egy pillanat!
Hol van a párnánk?
Én is ezt kérdezem tőled.
Nem raktad el valahová?
Gondoljuk végig, miket csináltál...
Oké. Lássuk csak.
Férjhez mentem.
Aztán vettem egy párnát.
Mire ő teljesen megkattant.
Értem. Ez is egy elmélet.
Vagy pedig... ó, jézusom!
Lehet, hogy kiraboltak!
Egyetlen dolog, ami az enyém volt ebben a házban,
és te a hátam mögött megszabadultál tőle!
Azt hitted, hogy majd nem veszem észre?
Azt gondoltam, hogy észreveszed. Csak reméltem, hogy nem teszed szóvá.
Elegem van, kényszeres irányító vagy!
Mit akarsz azzal?
Az nem oda való.
Csak átrendezgetek kicsit.
Oké. Jól van.
Látom mire akarsz kilyukadni, vettem az adást.
Azt hiszed, hogy ha szanaszét pakolászol mindent,
akkor majd besokallok,
és kiakadok, oké...
Oké, oké, oké! Nem bírom! Hagyd abba!
Vettem az adást!
És mi volt az?
Fogalmam sincs!
Csak emlékeztetlek rá, hogy nem egyedül élsz itt.
Oké. Figyi, figyi...
Hát nem érted? Ha hagyom, hogy nyerj a párna-ügyben,
akkor majd mindent meg akarsz változtatni!
Aha, kibújt végre!
És most eljutottunk a probléma gyökeréhez.
Bármiylen jellegű változástól félsz!
Nem félek a változástól!
Csak szeretek mindent úgy, ahogy van.
Ez esetben kerüld el a konyhát.
Narancslé a pulton.
Hú, nagy cucc!
Odanézzenek!
Tojás a mosogató mellett. Hát, ez nem ide való.
De ne hidd, hogy ezzel bármit elérsz,
bocsesz, de semmi hatás.
Mert csak szépen visszateszem őket ide, látod?
Ó, és mellesleg, sok sikert az öltözködéshez!
A ruhásszekrényem!
Oké. Akkor átveszem Detroitot és San Franciscot.
Aha, pár fillér az egész.
Le kell tennem.
- Szia, Fernando! - Roberto!
Kösz, hogy fogadtál.
Jövök neked eggyel.
Remek tanácsot adtál.
A semmirekellő sógorom végre keményen dolgozik.
Hé!
Örülök, hogy legalább nálad jól alakultak a dolgok.
Volt egy nagyobb veszekedésünk Maggievel.
- Mi történt? - Átrendezgette a cuccaimat.
Sokkal rosszabb, mint ahogy hangzik!
Oké. És mit akarsz tőlem?
Régóta házas vagy már.
Mit kellene tennem?
Azt akarod, hogy megtanítsalak, hogyan veszekedj a lányommal?
Igen! Pocsék vagyok az ilyesmiben.
A szüleim boldog házasságban éltek.
Alig veszekedtek...
vagy beszéltek egymással.
Nekem egyszer azt mondta egy bölcs ember,
"Talán lehetnél tökösebb is!"
Azt már próbáltam.
De végül kénytelen voltam összehúzni a sliccet.
Fernando? Én csak...
Ó, szervusz, Rob.
Csak meghoztam Hectornak az ebédjét.
Hector! Nagyszerűen halad!
Még az is lehet, hogy a hónap dolgozója lesz!
Úgy látszik, mégsem akkora idióta, mint hittem.
A többi srác is imádja.
Nem hagy foltokat,
tudjátok, egyszerűen lehidalok tőle,
hogy milyen jó döntést hoztam.
Igen, született tehetség.
Meggajdulok tőle.
Mi az? Mi az? Oké.
Rajta, mondd csak a szemembe.
Mi a fene bajod van?
Az öcsikém túl okos, hogy egy autómosóban dolgozzon!
Még ahhoz sem elég okos, hogy átmenjen az autómosón!
Oké, cállate. Ide figyelj, azt szeretnéd,
hogy Hector kiköltözzön? Hadd említsek meg valamit!
Az édesanyád az utóbbi öt évben nálunk élt!
- Mi baj az anyámmal? - Kinek kell mindenhova elvinnie?
Csak ül hátul és két percenként csatornát vált,
mert szereti a reklámokat!
Tudom. Ezért is hagyom, hogy te csináld.
Ezt nem te hagyod, hanem én teszem érted!
Mert ezt teszik az emberek, ha szeretik egymást.
- Jól van, sajnálom. - Oké...
Bocsánat Hector miatt.
Csak szárítsd meg, és vidd haza.
Jól van. Tan bello.
Én most inkább megyek is.
Oké. Zárd be az ajtót magad után!
Minden párnak megvan a maga tánca.
Maggievel is meg kell találnotok a sajátotokat.
Ne felejtsd el az ajtót!
Szép munka!
Hétfőnként talán szabadnapot is kapsz.
Szia, szépségem!
Bocsánat a korábbiért.
Á, semmi gond. Megérdemeltem.
Jól látod. De azért nem szeretem, ha veszekszünk.
Remélem nem gond,
de kipakoltam a könyvtárat a hűtőből.
Remélem neked is megfelel.
Én pedig kiszedegettem a cipőidet a kabátzsebeidből.
Köszönöm.
Elmentem bevásárolni,
és hoztam neked egy apróságot.
Köszönöm.
Már egészen kezdek hozzászokni.
Olyan derűs... akárcsak te.
Tényleg tetszik?
Dehogyis!
De nagyon, nagyon erősen próbálkozok.
Tudom. Tudom, kicsim.
Nagyon ronda, ugye?
Ez most valami csapda?
Ez nem a párnáról szólt, Rob.
Hanem rólunk.
Én csak szeretnék része lenni az életednek.
Én is része akarok lenni a tiédnek.
Akkor szabaduljunk meg ettől,
és tegyük kettőnkévé ezt a házat... közösen.
Rendben.
Kezdhetjük apránként... Mondjuk poháralátétekkel.
A fenébe is. Rövid az élet! Legyen asztalterítő!